Otroligt! En musikalversion av ''Ungdoms ljuva fågel''.
Skönt att du vill gå.
Madeline Ashton! Uppväckt från de döda.
Vad ser jag nu?
Vilken fråga fruktar jag mest?
Om nån säger: Du...
Hur är du innerst inne?
Vad ser jag nu?
Mycket mer än en reflektion.
Nåt liknande perfektion.
Jag ser mig, jag ser mig. Skådis, kvinna, stjärna, flamma.
Syster, fästmö, slav och mamma.
Jag ser mig, och gillar det.
Jungfru, fresterska, andras dröm.
Ja, det är jag. Ja, det är jag.
- Vi ser dig. - Ser ni mig?
Dröm, gudinna, skamlös slampa.
Diva, lady, en sån vamp, va?
Hon är fantastisk.
De menar inte mig, tro det ej.
- Ängel, djävul. - Ni kan lita på mig.
Jag ser ...
Vart jag än ser, så ser jag bara...
Två personer? Locktoner?
lnspirationer? För generationer.
Det är du.
Det är jag.
Ja!
Rynka, rynka stjärna där. Kan man se var ärren är?
Era gäster är här, miss Ashton. En miss Helen Sharp och en herre.
Hur ser hon ut? Helen, din idiot.
-Tja, intelligent, elegant. -Elegant? Jämfört med vem?
Tyst!
-Mad! -Hel!
Det här är ju otroligt! Det var så länge sen.
Våga inte säga hur länge sen.
Det här är dr Ernest Menville. Min fästman.
-Ni var underbar. -Dr Menville, plastikkirurgen?
-Ni var fantastisk. -Ernest beundrar dig verkligen.
-Jag har läst allt om er. -Dansnumret...wow!
-Tänk att han är så galen i dig. -Vi beundrar er båda två.
Han är knappast galen i mig. - Är ni?
Jag är verkligen glad för er skull.
Hur gick det med...skrivandet?
-Jag försöker fortfarande. -Hon är mycket duktig, mrs Ashton.
Miss. Säg mig, doktorn...
Tror ni att jag börjar få behov av er?
Nå...har ni bestämt dagen än?
-Ja, det har vi. -Nej, faktiskt...
Här är ögonlockssnittet. Det går från yttre till inre ögonvrå.
Det finns två fettfickor över ögat och tre under. Oj, hon blöder.
Kan jag få en blodstillare. Snabbt, tack.
Herre gud! Det var en affärsmiddag. Hon ville ha läkarråd.
Du känner inte Madeline. Hon vill ha dig, för att du är min.
Hon har tagit män från mig förr. Hon skruvar på charmen och vips...!
Jag lät er ses före bröllopet, för att se om du klarade Ashton-testen.
Klara den, snälla! Jag orkar inte med det en gång till.
Jag vet inte vad jag skulle göra.
Vet du hur dum du låter?
Älskling...jag är absolut inte intresserad av Madeline Ashton.
SJU ÅR SENARE
Miss Helen Sharp? Det är värden. Var snäll och öppna.
Jag vet att ni är där. Jag har ett vräkningsbeslut.
Kommer ni inte ut slår vi in dörren.
- Vad gör ni här? -Polisen är med. Vi slår in dörren.
Säg nåt då.
Öppna nu!
Allt ni säger kan komma att användas mot er i domstolen.
Ni har rätt till en advokat.
Få ut henne nu.
Nå...
Vad säger du, Helen?
Du har inte sagt nåt på länge. Är det nåt...
...du vill prata med gruppen om?
Ja.
Jag vill gärna prata om...
Madeline Ashton.
Sluta! Sluta!
Har vi inte kommit längre? Efter sex månaders terapi?
Du har inte gått ner ett kilo och pratar om Madeline Ashton ännu.
-Tror du jag gillar det? -Tror du jag gör det?
Tror du det? Då får du tänka om.
Åh, Helen. Om du ska kunna leva... Om vi andra ska kunna leva-
-måste du glömma henne. Få henne ur huvudet.
-Du måste eliminera... -Va?
-Du måste eliminera... -Du har rätt.
Du har fullständigt rätt.
YTTERLlGARE SJU ÅR SENARE
Varor till Madeline Ashton och dr Ernest Menville.
God morgon! Ni ser fullständigt strålande ut.
Vänta lite. Glömmer du inte nåt?
-Det är bara torsdag. Ni sa... -Du ska säga det varje morgon.
Visst. Ni ser yngre ut för varje dag.
Tusen tack, Rose. Det var snällt. Vad är det här?
Era biljetter till festen i kväll för Helen Sharps bok. De kom nyss.
Helen Sharps bok... ''Evigt ung''?
En bra titel.
Evigt ung, ja. Och evigt fet.
En smart liten häxa...Hon skickade med bordsplaceringen.
Han gick väl knappast upp tidigt och bäddade sin sida av sängen...?
-Nej. -Var sov han då?
Nu igen?
Dr Menville. Dr Menville...
-Är det en ängel jag ser? -Ni är för söt, doktorn.
Tack, Rose.
Mer vodka.
-Har det gått upp? -Ja, det är i badet.
Er personsökare pep. Det var mr Franklin igen.
-Rose! Åh, är det du? -Bra, älskling. Tack. Rena klippan.
-Påklädd. Vad kan det bero på? -Arbete.
Dr Menville, gudskelov! Förlåt att jag ringde i sista minuten.
Han är förberedd. Vår bästa personal väntar på er.
Ta det bara lugnt.
Lugnt? Jag är lugn. Det är alla här.
-Vem är det? -Fernando Rivas, skådespelaren.
Han drunknade i sitt badkar. Han är mycket uppsvälld.
Han älskade med sin nya fästmö. Arton år gammal, från Kuba.
Hans ansikte utstrålar lycka. Det är synnerligen opassande.
Vi får se om vi kan ge honom lite personlighet. Lite djup.
Djup? Ni får inte ge honom vare sig personlighet eller djup.
Folk måste känna igen honom.
God dag, miss Ashton. Ni kan gå ner meddetsamma.
God dag, miss Ashton. Mycket trevligt att se er.
Jag ska på en mycket viktig fest i kväll. Förstår du?
-Jag måste fantastisk ut. -Ni kommer vara vackrast.
Det ska vara bättre än så.
Jag beklagar. Plasmaseparering är mycket påfrestande för kroppen.
Klinikens policy förbjuder oss att göra mer än en per halvår.
Det har nästan gått så lång tid.
Ni gjorde en för tre veckor sen. Vad sägs om en kollagenbehandling?
En kollagenbehandling? Då kan jag lika gärna använda tvål och vatten.
-Det är en viktig kväll för mig. -Jag kan själv lägga er makup.
Makeup är meningslöst. Det gör absolut ingen nytta längre.
Men det struntar väl du i. Du med din unga hud och fasta bröst.
Jag kan ge dig extra betalt.
På en helt personlig basis.
Förstår du? Vad säger du om det? Pengar betyder inget för mig.
Mr Chagall! Jag är hemskt ledsen.
Säg inget, Anna. Bara gå. Lämna oss ensamma.
Jag vill inte se dig på ett tag. Tack så hemskt mycket.
Varsågod.
-Jag borde väl be om ursäkt. -Nej, jag förstår ert problem.
Men tyvärr är vi bara människor. Vi är underkastade naturens lagar.
-Annat kan man väl inte vänta sig. -Det beror på...
Jag kunde inte undgå att höra ert skämt om att pengar inget betyder.
-Det var inget skämt. -Jaså...
Säg mig, miss Ashton, har ni hört talas om...
...Lisle von Rhuman?
Naturligtvis har ni inte det. Det har väldigt få. En utvald skara.
Hon kan kanske hjälpa er. Här är hennes adress.
Hon tar emot besök hela dygnet.
En noga utvald skara. Förstår ni?
Naturligtvis.
Jag är glad över att det här hänt. Vi kommer att ses igen.
Det tror jag nog.
Helt galen...
Kan du vara snäll att inte andas?
Va, har hon hyrt statister?
Sodavatten, utan is.
Dr Menville? Ernest Menville?
-God dag! Vivian Adams. -Har vi träffats förr?
För länge sen. Jag fick aldrig tacka er för er insats för tant Esther.
Tusen tack.
Hennes färger och nyanser. Ni fick t.o.m fram hennes kindben.
-Det är mitt jobb. -Det kändes fel att begrava henne.
-Det var vänligt sagt av er. -Vilken är er hemlighet?
Sprutmålning.
Man kan inte använda vanlig makeup på död hud.
Porerna är för torra. Man måste nästan banka in det.
Så jag tänkte: Varför inte skyltdocksfärg?
Den fäster bra och finns i otroligt många hudnyanser.
Ursäkta mig.
-Har du sett henne? -Skämtar du? Hon är inte här.
Titta där.
Det ser ut som om hon gått ner nåt kilo...
-Nu går vi. -Äsch. Vi ska väl prata med henne.
Nej. Jag pratar med henne.
Jag står helt och hållet till er tjänst.
Ni kan ringa hela dygnet.
Fick ni mitt nummer?
-Mad? -Hel!
Det här är ju otroligt, Helen.
Tolv år, tolv långa år. Och se på dig. Du har midja.
Du har inte förändrat dig.
Jag är så glad över att du kom. Jag var inte säker.
Men min PR-kvinna sa att du gör allt för att synas.
Att de kan vara så grymma. Jag sparkade henne. Nästan.
Så snällt av dig, raring.
-Hur har du haft det? -Underbart. Helt underbart.
Ernest är en dröm.
Jag har ofta tänkt att jag inte för- tjänade det. Det gick ju ut över dig.
Och jag kände mig hemsk.
Det där var länge sen. Du stal honom inte. Han kom själv.
Det var inte du. Det var han.
Du ska veta att jag aldrig anklagat dig.
Aldrig.
-Och vilket utseende! -Hur gammal är hon?
-Femtio. -Ni skämtar väl?
Vad är hennes hemlighet?
Livet har blivit en stor fest.
-Du avskydde ju fester. -Jag var gammal. Nu är det annat.
Tänk att du är så olycklig.
Jag har aldrig kunnat ljuga för dig.
Jag vet vad det är du...arbetar med.
Det är inte arbete. Jag skulle sälja min själ för att få operera igen.
-Jag har förstört mitt liv. -Nej, hon har förstört dig.
Hon förvandlade en ypperlig kirurg till en begravningsentreprenör.
Du ska veta att jag aldrig anklagat dig för att ha lämnat mig.
Jag har hela tiden vetat att det var hon. Hon är kvinna.
En kvinna, Ernest. Från Newark till på köpet.
Jag förlåter henne aldrig för vad hon gjort mot dig.
Aldrig.
Dakota!
-Är nåt på tok? -Nej. Jag visste inte att du kom.
-Du är inte ensam. -Jo. Helt ensam.
-Kanske inte helt ensam. -Du får mig att känna mig billig.
-Hon är här för att ordna... -Vem är den lilla horan?
Hon är flickvän till killen som skulle ordna...
-Ljug fort åtminstone! -Jag försöker ju.
Tro mig. Det är helt oskyldigt.
Jag är trött på den här skiten. Jag gör dig ju en tjänst.
-Tjänst? Jag gav dig... -Du gav, jag gav. Än sen då?
Folk säger att vi ser löjliga ut ihop. Hur tror du att det känns?
Du tänker aldrig på mina känslor. Hitta nån i din egen ålder, Madeline.
Det är orättvist.
Rue La Fleur
Jag måste få prata med Madeline!
ALDRlG MER!
Herregud...
-God kväll, jag hoppas jag inte... -Nej, miss Ashton. Ni är väntad.
Är jag?
Vänta här.
Var snäll och följ med.
Ursäkta.
Jag hoppades du skulle komma. Gör plats för min vän, för tusan!
Men... Håll dig i närheten!
Jag måste få säga att jag alltid tyckt-
-att ditt ansikte är ett av de vackraste-
-som smyckat den vita duken.
Och din man! Jag kan bara säga att hans rykte är oöverträffat.
Jag har precis kommit till stan. Jag följer våren.
Jag har inte sett höst eller vinter på åratal.
Vi är gjorda för våren, vi två.
-Jag vet inte varför jag kom... -Du är dödsrädd, för dig själv.
-För kroppen du trodde du kände. -Men vad säger ni?
Men jag förstår dig. Jag känner till din hemlighet.
Vem är det?
-Jag måste prata med Madeline! -Hon är inte här.
Åh, gudskelov!
Hur kom du in? Jag hörde inte grinden.
Det var inte meningen heller. Ernest, säg åt mig att gå.
-Säg åt mig att gå genast. -Du kom ju precis.
Ja, men efter en enda blick var jag tillbaks där jag började.
-Och var är det? -Säg inte att du inte vet det.
-Vad? -Du är en oerhört sexuell varelse.
-Är jag? -Ja, det är du.
Jag har inte sagt det förr för jag kunde inte säga ordet-
-''sexuell'' utan att rodna.
Men det kan jag nu.
Sexuell...
Sensuel...
Sexig...
Sex...
Så varm, så full av liv. Och det ebbar redan ut.
Det är livets största grymhet. Det låter oss vara unga och vitala-
-för att sen låta oss bevittna vårt eget förfall.
-Det är naturens lag. -Åt helvete med naturens lag!
-Vad är det? -Det du ville ha.
Ett stänk magi i en värld besatt av vetenskap.
Ett stärkande medel.
Ett elixir.
Vad kan det göra?
Hur gammal tror du att jag är?
Jag har ingen...
Ni behöver inte smickra mig.
-38...28...23? -Jag är 7 1 år gammal.
Det är vad det gör. Det stannar åldrandeprocessen fullständigt.
Och tvingar den på reträtt. Drick, så blir du aldrig en dag äldre.
Låt bli att dricka och fortsätt se dig själv ruttna bort.
Hur mycket kostar det?
Det tråkiga frågan om pengar är tyvärr inte så enkel.
Priset är individuellt, förstår du.
Hur mycket kostar det för mig?
-Tusen tack. Jag tror jag ska gå. -Sitt ner!
Räck fram handen.
Är du galen?!
Titta nu.
-Går det bra med en check? -Visst.
Men du måste lova att vår hemlighet aldrig blir avslöjad.
Du kan fortsätta din karriär med oförändrad skönhet i tio år.
Men sen, innan folk misstänker nåt, måste du försvinna från rampljuset.
Du kan dra dig tillbaka, arrangera ett fingerat dödsfall-
-eller... som en av mina kunder sa:
''Jag vill vara ensam.''
Nej! Hon kan väl inte...
Botten upp!
-Och nu en varning. -En varning! Nu?
Ta väl vara på dig. Du och din kropp ska vara tillsammans länge.
Var snäll mot den.
Siempre viva. Evigt liv.
Otroligt...! Såg ni...? Jag är en flicka.
-Ernest! Vi måste sluta. -Jag vill inte.
Ernest, var inte arg på mig. Jag kämpar emot så gott jag kan.
Men...titta på dig själv.
Hon har redan förstört din karriär. Nu krossar hon ditt hjärta.
Och tar din stolthet ifrån dig. Genom att skylta med sina älskare.
-Känner du till det? -Det gör alla.
På festen talade folk inte om annat.
Hur kan du älska mig, Helen? Jag har varit så svag så länge.
Jag borde ha skiljt mig från henne för länge sen.
Och precis det tänker jag göra!
l morgon bitti åker jag in till stan och tar ut skilsmässa.
Eller måndag morgon. Senast tisdag.
Skilsmässa? l Kalifornien? Det är precis vad hon vill ha.
Du är inte bra på att vara fattig.
Du kan inte ge henne det.
Jag kan inte göra nåt.
Jo, det kan du.
Jag har tänkt igenom det noga. Det här är enda lösningen.
l natt när hon sover smyger du dig ner i vardagsrummet.
Du tar ett vinglas av varje sort.
Så tar du det här sömnmedlet och stryker lite på varje glas.
Det är ett starkt, alkoholbaserat medel. Det behövs inte mycket.
l morgon ska jag få Madeline att bjuda mig på middag.
Bra, vi bjuder på middag.
Vid middan skålar vi.
Oavsett vilket glas hon väljer är det sömnmedel på glaset.
Sen arbetar vi snabbt. Vi äter färdigt.
Vi kör henne till bergsvägen och ringer polisen.
Vi säger att vi sett en full kvinna köra farligt nära kanten.
En full kvinna kör farligt nära kanten.
Vi sätter henne i förarsätet.
Och får det till att se ut som om hon fått i sig lite för mycket.
Vi lägger i en växel-
-sätter hennes fot på gasen-
-och lägger hennes händer på ratten. Sen släpper vi iväg henne.
Vid obduktionen syns inte sömnmedlet annat än som alkohol.
Hon kommer att klassas som ännu en rattfyllerist.
-De kollar hennes promillehalt. -Fyra promille. Hon bad om det.
Och tänker inte mer på det.
Fallet avslutas. Madeline är död.
Och vi är fria.
Vad är det vi säger?
-Vi kan inte göra det, Helen. -Det är den enda lösningen.
Med henne ur vägen kan du börja om på nytt.
Och jag kan börja om på nytt.
Vi blir så lyckliga.
Hon håller på att döda dig.
Det skulle alltså vara självförsvar.
Ja, självförsvar.
Jag har fått tillbaks det.
-Vi måste prata. -Ta en drink till och gå till sängs.
Det skulle du gilla, va? Att jag söp ihjäl mig.
Men så blir det inte. Du ska inte få mina pengar!
-Vad pratar du om? -När arbetade du senast?
Det du har kvar är du skyldig mig.
Har du ny frisyr?
Så observant du är. Sitt inte uppe och vänta.
Billig...
-Vad sa du? -Billig. Det är vad du är.
En billig, smaklös liten hora.
Vem tror du att du är? Du är en nolla, Ernest.
En nolla. En tragisk, försupen, ynklig tönt.
-Akta dig, Madeline. -Ynklig, ynklig.
Tänk på vad du säger. Jag accepterar det inte mer!
Jo, det gör du, som vanligt. Du är ingen man. Jag behöver en man!
En riktig man. lngen försupen, ynklig begravningsentreprenör!
Du är precis lika död under bältet som dina kunder.
Jag hade haft det bättre med dem. Då hade jag fått nåt som var styvt.
Trodde du jag skulle finna mig i det för alltid?
Din ondskefulla, vidriga häxa!
Snälla...!
Förlåt mig, Madeline.
Hjälp mig! Hjälp mig!
Snabbt!
Hjälp mig! Skynda dig, din mes.
Jösses!
Svit 1110, tack. Helen? Det är jag, Ernest Menville.
Jag gjorde det. Jag knuffade henne nerför trappan. Hon är stendöd.
Hon sa de mest vidriga saker. Jag höll på att sprängas invändigt.
Vi är fria. Jag hamnar i helvetet för hon har brutit nacken och är död.
Vilken del av planen förstod du inte?
Vi gick igenom den tre gånger. Hela tre gånger.
Du förstår inte. Det var en olycka. Det ser i alla fall ut så.
-Jag skyndade mig att ringa dig. -Ernest, din...stackare.
Vad tror du polisen säger om att du ringde till mig före dem?
-Herregud, du har rätt! -Det är klart jag har rätt.
-Ska jag ringa dem nu? -lnte än. Vad du säger är viktigt.
-Nå! -Jag tänker.
-Jag har det. Var är kroppen? -Vid foten av trappan.
Låt henne ligga. Ring till polisen.
Säg att du satt i telefon med mig då du hörde ett fruktansvärt skrik.
-Du vände dig och såg henne falla. -Bra. Perfekt.
Håll fast vid den historien. De kollar nog med televerket.
Kan det synas att döden inträffade före vårt telefonsamtal?
Nej, det är mycket svårt att avgöra precis när nån dog.
-Det är ingen exakt vetensk... -Ernest. Ernest!
Du knuffade mig nerför trapporna.
-Håll dig på avstånd! -Var så säker. Odjur! Psykopat!
-Kom inte hit! -Hustruknuffare!
Kom inte hit! Följ inte efter mig! Prata inte med mig!
Det tänker jag inte heller. Jag ska bara ringa.
90 000, inte sant?
Nu sitter du på pottkanten.
Madeline, titta på dig själv. Titta på dig själv!
Ernest, min ända... Jag kan se min ända.
Det är nåt fel med din hals också.
Det har du rätt i. Det har du fan ta mig rätt i.
-Mår du bra, älskling? -Ja...
Ernest... Vad är det för fel på mig?
Nacken har gått ur led. Sånt händer. Men jag har aldrig sett det förr.
-Sätt den rätt igen då. -Hur?
-Jag vet inte, men gör det! -Var ska jag börja?
Herregud!
Jag måste nog till läkaren.
Hon är nära döden.
-Hon är nära döden. -Låt mig avgöra det.
-Vad har hänt? -Jag ramlade nerför trapporna.
-Ojdå! Har ni brutit nåt? -Då hade jag väl haft ont?
Det skulle ni säkert.
Kanske handleden. Och nacken är öm.
-Vi får ta en titt. Vilken handled? -Den högra.
-Gör det här ont? Det här? -Nej.
-Bra. Det här då? -Nej.
-Gör det här inte ont? -Nej.
-Menar ni att detta inte gör ont? -Nej, säger jag ju.
-Och vad var det med er nacke? -Det gör ont när jag vrider på den.
Ni kanske bara har... Okej, jag förstår.
-Hon kanske fått en chock. -Kanske det, ja.
-Nå, vad säger ni? -Det är...mycket intressant.
Jaha, det skulle vara det, då. Kan jag få en liten slurk?
Nu ska ni få höra. Det märkliga är att handleden-
-är bruten på tre olika ställen.
Och ni har krossat två ryggkotor. Detta sagt utan röntgen, förstås.
Men benbitarna som sticker ut är inget bra tecken.
Er temperatur är under 28 grader, och...ert hjärta slår inte.
-Vad fan betyder det? -Precis! Precis! Vad...
Jag måste nog fråga en kollega.
-Det kunde vara värre. -Jag undersöker dig själv.
Sluta, rör mig inte! Han har fel. Var inte löjlig nu.
Det är otroligt. Du bryter mot alla naturlagar.
-Vilken lag har jag brutit? -Alla naturlagar.
Du sitter där. Du pratar med mig. Men du är död. Jag hämtar hjälp.
Jag behöver en läkare.
Var är alla läkare?
-Hur verkar det? -lngen puls!
Var är hon?
Jag beklagar. Jag vet hur det känns.
Ni förstår inte. Hon var inte... Det är mycket svårt att förklara.
+Ja. Vem kan förklara det? -Var är min fru?
Tänk inte på det. Låt sorgen ta sin tid.
-Var är min fru? -Hon är död. Hon är på bårhuset.
Bårhuset? Hon blir rasande.
BÅRHUS
Det är jag, älskling.
Jag svimmade och vaknade här. Det var helt mörkt. Jag skrek.
lngen hörde mig. Jag visste inte var jag var. Och så blev jag rädd.
Ernest, jag är på bårhuset. Varför är jag på bårhuset?
Det är okej. Jag förstår nu. Det är fysiskt omöjligt, men jag förstår.
-De tror att jag är död. -Ja. Men det är du inte.
l läkarvetenskapens långa historia har det här aldrig hänt nån förr.
-Varför har det då hänt med mig? -Vet du vad du är, älskling?
Du är ett tecken. Ett omen. En brinnande buske.
-Är jag? -Ja. Ett tecken på att vi hör ihop.
Jag är kallad. Jag har ett uppdrag. Förstår du inte? Det är ett mirakel.
Herregud!
Satan!
Formaldehyd! Vad i all världen..?
Fel blandning.
-Hur går det? -Det här tar sin tid.
Vem är det som ringer hela tiden? Vem är det?
Jag vägrar bli avbruten!
Sitt alldeles stilla.
Jag sa att du skulle sitta still. Jag behöver mer terpentin.
-Är vi klara snart? -Det stämmer inte runt ögonen.
Bensin påverkar huden. Jag måste ha terpentin.
Var är hon?
Herregud, Helen! Vad gör du här?
-Vad har du på händerna? Blod? -Färg.
-Färg? Vad håller du på med? -Jag målar.
-Gör du nåt skumt med Madeline? -Definiera skumt.
Lägg av, Ernest. Var är hon?
-Vi går ut och pratar. -Varför viskar du?
-För att hon vilar sig. -Är du helt galen?
-Hon vilar sig. -Hon vilar sig inte. Hon är död.
Precis som vi ville och planerade.
Du gjorde det kanske på egen hand. Men jag är också illa ute.
Vi begraver henne i Death Valley, så är hon ur vägen för gott.
-Lyssna på mig, Helen. -Snacka inte. Hon förtjänade det.
Hon förstörde äktenskap. Hon var karltokig.
Och en usel skådespelare.
Du måste lyssna på mig!
Madeline kan inte begravas än. Hon vilar sig häruppe.
Om hon inte är död, så kan hon ju komma ner hit och kyssa mig i...
Kyssa dig i vad?
Mad!
-Hel! -Älskling!
Vad har ni två planerat? Eller ska jag säga, vad mer?
Är du arg, älskling? Är du mycket arg?
Det lever...!
Du får nog gå, Helen. Det här utvecklas inte alls bra.
Älskling!
Du ska bara veta en sak. Du bad om det här.
Herregud!
-Vad har du gjort? -Gjort? Försvarat mig själv.
-Förrädare. Konspiratör! -Hon är död.
Är hon? Det är ögonblick som det här, som gör livet värt att leva.
Herregud! Så fruktansvärt. Brutalt. Dumt! Tänk på polisen.
Tror du jag hamnar i gaskammaren?
Nej, fängelset. Och i ditt tillstånd.
Vad du är negativ. Kan du inte låta mig njuta av det?
Grannarna kanske hörde skottet.
Har du nånsin sett en granne under tolv år i Los Angeles?
Låt mig tänka. En av oss måste behålla fattningen.
Jag har behållt min. Vi får begrava henne i Death Valley.
Du och jag.
-Det vägrar jag. -Jaså?
Starka ord av en mördare på flykt. För det är precis vad du är, Ernest.
Tänk om polisen får ett anonymt samtal om dig.
Och hittar mig på golvet. Utan att andas och utan puls.
lngen kan spela död som jag. Vad ska du säga till dem?
Du blir säkert populär i fängelset. l fängelset, ja.
Vet du vad de gör med mjäkiga, skalliga, överviktiga republikaner?
Jag hämtar spadarna, älskling.
Och hon har betalt för verktygen. Är det inte för härligt?
Ska du bara sitta där? Jag tänker inte vara medbrottsling ensam.
-Ta tag i änden. -Jag hjälper gärna till.
Vi lägger kroppen här.
Den här dan tog sig.
Har du märkt att vissa dar kan börja uruselt...
...och så händer nåt underbart, så att ens inställning plötsligt...
...förändras.
Det...var helt omotiverat.
Se på mig, Ernest. Se på mig! Jag är genomblöt.
Och det är nåt fel med... din blus.
Jag har hål i magen.
Jag har hål i magen!
Ja. Och du lever forfarande.
-Det är ännu ett mirakel! -lnte alls.
-Du har druckit av elixiret. -Vad vet du om det?
Du har också druckit det. Därför ser du ut så där. Och du är död.
-När drack du det? -l oktober 1985. Långt före dig.
-Vad pratar ni om? -Elixiret.
-Hur mycket betalade du? -Allt vad jag ägde.
-''Skönhetsbok'', kyss mig! -Det här är visst inte nåt mirakel.
Du är en bluff. En vandrande lögn. Och jag ser rätt igenom dig.
Lyssna förresten på ett gott råd. Visa dig inte i baddräkt.
l alla fall inte i bikini.
Eller, om jag...
Fan! Det här var precis ordnat.
En garde.
Häxa!
Flickor, lugna er. Vi kan lösa det här vänskapligt.
Du ska inte konkurrera med mig. Jag vinner alltid.
Du har kanske alltid vunnit. Men du har alltid fuskat.
Vem bryr sig om det? Jag vann.
Jag går upp.
Det var för att du kunde lyfta och sära på benen mer än andra.
Nu kan du inte lyfta ett ögonbryn utan kirurgisk hjälp.
Jag har fått mer än ögonbryn att lyfta sig, din magra häxa!
-Du har förlorat din enda talang. -Det är en talang du aldrig haft.
Din gamla fetknopp!
Ja! Nej! Fan också!
Det är meningslöst. Vi kan inte ens tillfoga varandra smärta.
Smärta! Jag ska berätta för dig om smärta.
Bobby O'Brien! Scott Hunter! Ernest Menville! Det är smärta.
Jag älskade dem. Och de älskade mig.
Jag pratar inte med dig förrän du sätter huvudet på plats.
De var allt jag hade, och du tog dem från mig.
lnte för att du älskade dem. Utan för att såra mig. Med vilje.
Det är inte sant. Du började.
Tror du jag var blind och döv?
Att jag inte hörde vad du och dina snorkiga vänner sa bakom min rygg?
-Ni tyckte att jag var billig. -Lägg av. Du är galen.
Varför blev jag då aldrig bjuden på festerna i dina föräldrars hus?
Vi trodde inte att du skulle gilla det. Vi var inte vana vid...
Sluta nu!
-Vi var inte vana vid att ha... -Pöbeln med.
Du bytte ämne. Du stal mina pojk- vänner och sårade mig med vilje.
-Erkänn det. -Nej, erkänn du! Se mig i ögonen-
-och erkänn att du tyckte jag var billig.
Okej. Jag tyckte du var billig.
Tja... Jag sårade dig med avsikt.
Och jag är ledsen för det.
Jag är också ledsen.
Ern, älskling. Helen och jag vill be om ursäkt för att vi bråkade.
-Men vi har rett ut det nu. -Ja, gudskelov. Det var så hemskt.
-Jag hatade dig och var avundsjuk. -Jag var avundjuk på dig.
-På nåt speciellt? -Dina betyg till exempel.
Ursäkta. Ursäkta!
Jag vill bara berätta för er att jag har fattat ett beslut-
-som är viktigt och på tiden. Jag ger mig av.
Ger dig av? Det kan du inte. Jag har lovat att du ska fixa till Helen.
Och Maddie behöver också vård. - Du får vara först.
Vad snäll du är. Tack!
Ern, vad säger du? För gammal vänskaps skull.
Snälla...
På ett villkor. När jag är klar, åker jag.
Ni får varken leta efter mig eller fråga om mig. lnte ens tänka på mig!
-Det gör inte mig nåt. - Dig då? -lnte nu längre.
Det är fantastiskt. lnte ett märke, inte ett spår.
Säga vad man vill om Ernest. Mannen är ett geni.
Det är han. Ett geni. Vänta lite. Du har en liten...
Så skulle jag inte ha gjort. Du har visst inte torkat.
-Kan Ernest fixa det? -Jag hämtar honom innan han åker.
Om det händer igen? Om färgen bleks eller flagnar? Fixar han det?
-Han lever ju inte för alltid. -Det är inte bra.
Han måste dricka elexiret. Lisle kan övertala honom.
Han följer inte med. Han vill åka.
Det måste vi respektera. Jag har det. Vi söver honom.
-Ern, älskling... -Har min taxi kommit?
Vi tänkte att du ville ha lite frukost.
Jag tänkte på en sak. Jag frågade mig själv...
Varför packade jag inte för fem år sen, för sex eller tio år sen?
l stället för att stanna här och bli kränkt och förödmjukad?
Jo, för att jag hade lovat nåt. Det betydde allt för mig.
-Det är ju så fint att hålla ord. -Ernest, din drink!
Men vet ni vad man kallar nån som håller sitt ord till varje pris?
En idiot! Och nu tänker jag bli min egen sorts idiot. En stolt idiot.
Och vet ni vad, jag har hållt mitt löfte: Tills döden skiljer oss åt.
Ni flickor är döda. Och nu skiljs vi åt.
Skål.
Och en sak till...
Jag dricker för mycket.
Det gläder mig att ni är vaken, dr Menville.
Jag hoppas ni inte hade nåt emot att Harry och Dick klädde på er?
Ni var olämpligt klädd för tilldragelsen.
Vilken tilldragelse?
Jag har fest på övervåningen. Det har jag varje vår för mina kunder.
Bra...fint.
Vad vill ni mig?
Jag vill ge er en gåva.
Liv och ungdom i all evighet.
Jag såg er fru och er väninna. Ni har gjort ett ypperligt jobb.
Visa mig er hand.
Jag bits inte.
Vad gör ni?
Jag visar er kärlek.
-Gode gud! -Tack.
Var inte så blygsam. Sånt här gör ni också. Det har ni alltid gjort.
Stannat tiden i folks ansikten och på deras händer.
Ni är som Don Quixote, ni kämpar mot naturens väderkvarnar.
Drick det.
Det är slutförandet av ert livsverk.
Ni gav andra människor ungdom och kastade bort er egen.
Drick. Så kan ni arbeta egen. För evigt! Drick.
Drick, dr Menville. Ni är skyldig er själv en chans till.
Drick. Det är det rätta valet. Det enda valet. Drick!
Siempre viva! Evigt liv!
Och sen då?
Hur blir det sen? Jag vill inte leva för evigt.
Det låter bra, men vad ska jag göra? Tänk om jag får tråkigt.
Och om det känns ensamt? Ska jag leva med Madeline och Helen?
Jag kan bli lemlästad. Eller skjuten. Eller knuffad...ramla nerför trappan.
-Men ni blir aldrig gammal. -Det blir alla andra. Och de dör.
Det här är inte rätt. Det är ingen dröm, utan en mardröm.
Ni måste stoppas!
Dick! Tom! Harry! Tag elixiret från honom.
-Ta honom, ta honom! -Lugn, han kommer inte långt.
lnte med hans ålder.
Välkomna, allesammans! Lisle kommer om ett ögonblick.
Först måste jag påminna alla, som vill iscensätta sin egen död-
-att det är förbjudet att dyka upp igen bara för att få lite rubiker.
Jag nämner inga namn. Du vet själv vem jag menar.
Jag ville ju bara ha lite kul.
Där är Ernest.
Gud! Han ser ju hemsk ut. Hon kan inte ha gett honom det.
Titta! Han har det där.
Kom!
Kom närmare, allesammans. Lisle är här om nån sekund.
Mina herrar, spärra av salen!
-Han åker upp. -Den idioten.
Å nej!
Ernest!
Hjälp!
-Helen! -Fånga!
Fånga! Fånga!
Fånga!
Ernest, har du elixiret? Har du det fortfarande?
Leta. Det är din enda räddning om du faller.
Drick det, annars dör du.
Efter fallet kan du lappa ihop dig själv igen.
Drick det.
-Drick det! -Drick det.
Drick det.
Drick det!
-Du måste. -Vi behöver dig.
Jag beklagar, kära vänner. Ni får klara er själva.
Är du färdig snart, eller...?
Ja. Jag är färdig alldeles strax.
Det var rätt imponerande.
Det är nog bäst för er att ni får tag på honom.
Tomt. Han kom undan. Jag sa ju, att vi skulle åkt till flygplatsen.
-Jag visste att han inte åkte hit. -Du vet visst allt, va?
Titta, jag fjällar! Jag fjällar redan.
Det gör jag också.
Vem ska ordna det? Nu är vi illa ute. Ernest är borta.
Vi kan inte åka tillbaka till Lisle. Vi skulle ju ta hand om våra kroppar.
Och se på oss. Vi är döda. Det är så genant.
Nej, det är bara en fråga om skötsel.
Om underhåll. Vi måste vara mycket försiktiga de oss själva.
Vi måste ta hand om varandra. Jag målar din ända, du målar min.
Vem hade trott det? Du och jag tillsammans.
Beroende av varandra. Målande varandras ändor.
-Dag och natt. -l all evighet.
37 ÅR SENARE
Vi har samlats här i dag för att hedra en man av mod.
Och visioner.
Dr Ernest Menville sa alltid att livet börjar vid 50.
Vi vet så lite om honom före den åldern, så för honom stämmer det.
Det var först efter de 50 som han träffade sin hustru Claire.
Och fick två söner och fyra döttrar.
Och sen, som en biblisk patriark, spred budskapet om hopp-
-till sina adopterade barn i hela världen.
Som en högst begåvad akademiker och en robust friluftsmänniska-
-strävade han med stor energi mot många olika mål.
lnte bara för egen vinnings skull.
Men för att göra världen bättre för oss än den var för honom.
Och han lyckades verkligen. Menville äktenskapsrådgivning...
Menville-centret för kvinnostudier.
Och Ernests välgörenhetsarbete kommer fortsätta efter hans död.
Vi kände alla skämtaren Ernest. Och berättaren Ernest.
Vi har alla hört hans skrönor om de levande döda i Beverly Hills.
-Vad? Du gråter väl inte? -Jag gråter inte.
Jag har fått nåt i ögat.
Å, har du akrylfärg nummer 9?
Jag la den i din väska.
-Jag måste ha tappat den. -Nej, jag la den i din väska.
-Hur kan man tappa en sprayburk? -Jag hade den när vi gick ur bilen.
Kom så går vi.
Jag är säker på att denne lärare, denne välgörare-
-denne man på sitt eget sätt lärde sig hemligheten med evigt liv.
Och den är här bland oss... i hjärtat på hans vänner.
Och hemligheten med evig ungdom är också här.
l form av hans barn och barnbarn.
Och det är min uppfattning, att vår älskade Ernest-
-är en man som kommer att leva i evighet.
Bla, bla, bla...
Var är nu den där sprayburken?
Jag får se vad du gjort med dig själv.
-Ja, färgen är utsmetad. -Jag ser väl inte klok ut.
lngen kommer att se nåt. Men du behöver lite lim på hakan.
Jag måste till en affär. Hur kunde du tappa en hel burk?
Varför ska jag alltid bära allting?
-Var såg du den sist? -Som om jag visste det.
Har det förresten nånsin varit nån ide att fråga var jag sist såg nåt?
-Ja, när du tappade pekfingret. -Tappade? Det bröts av.
För att du knäpper med lederna hela tiden...
Hjälp! Benen lyder mig inte. Hjälp!
Kommer du ihåg var du parkerade bilen?
Ansvarig utgivare: Peter Fagerström